Jag trodde cajunmat var stark.
D'Marr... Vad var det du kallade den där... kryddan?
Haljjaran. Krigsherrarna på Preenos testar sitt mod med den.
- Vill du inte smaka? - Jag behöver inte testa mitt mod.
Jag har andra varor. Jag kan skaffa lite triaxian-siden...
...för en proteinomsekventierare till.
- Du skulle passa i det. - Vi behöver maskindelar.
- Rå duratanium, dilitiummalm. - Jag föredrar mer exotiska varor.
Men två dagsresor härifrån finns ett litet system.
Vi har inte upptäckt några bebodda planeter.
Den är inte bebodd. Inte precis.
- Vad menar du? - Det här smakar utsökt.
- Vad var det nu? - Kaffe.
Jag kan låta kocken packa några kilon till dig...
...om du vill berätta var vi kan hitta varorna.
Det här handlar inte om affärer. Jag tänker på er säkerhet.
- Tio kilo? - Att jag hittade det var rena turen.
Ett rymdskepp hade störtat på en av de inre planeterna.
Inga tecken på liv. Jag landade för att ta min bärgningsrätt.
- Vad hittade du? - Ett intakt transportskepp.
Jag kunde ha plundrat det och blivit rik.
- Varför gjorde du inte det? - Besättningen hade invändningar.
- Det fanns inga livstecken, sa du. - Nej, det fanns inget som levde.
Menar du att det var ett spökskepp?
Atmosfären är tunn men går att andas.
- Men inga tecken på liv. - Jag har hittat skeppet.
Visa det!
Inga strömsignaturer. Det verkar övergivet.
Är sensorerna kalibrerade för spöken?
D'Marr hade rätt. Duratanium, beryllium och dilitium.
Jag undrar vad som orsakade olyckan?
- Vi går ner. - Är det en bra idé?
- Du tror väl inte på spöken? - Vi vet inte vad som hände.
Skeppet kan vara en grav.
- Ska vi leta efter reservdelar där? - D'Marr sa inget om lik.
Vi har omfattande skador. Med durataniumet kan vi laga skrovet.
Vi besöker henne.
Om andarna inte vill att vi ska stanna lämnar vi det.
Travis, du kör!
- T'Pol? - Ingenting.
- Maskinrummet bör ligga där. - Du och T'Pol kollar det.
Anropa oss om ni ser nåt användbart eller några spår av besättningen.
Ajaj, kapten!
- Är allt som det ska, Travis? - Ja, sir. Jag bara undrade...
Köpmannen hade bråttom härifrån. Varför stängde han luckan efter sig?
- Vad är det? - Jag hörde nåt.
Kanske råttor?
Nej.
- Då inbillade du dig nog. - Vulcaner inbillar sig inte saker.
Inget att skämmas för. Ett övergivet skepp, en försvunnen besättning.
Det skulle ge vem som helst kalla kårar.
- "Kalla kårar"? - Stora skälvan, gåshud.
- Blir du inte skrämd ibland? - Nej.
- Inte av något? - Nej.
Synd. Inget går upp mot en riktig skrämsel.
- Vad tror ni köpmannen såg härnere? - Jag vet inte.
Kanske nån annan ville bärga vraket och försökte skrämma honom.
Ja, men då hade de plundrat skeppet på allt som fanns.
- Tänker du berätta en spökhistoria? - Den skulle bli bra, sir.
Vad tror du? Dataterminal?
Ja, sir. Det finns ingen ström men datamodulerna verkar intakta.
Vi tar med dem. Vi kanske kan ta reda på vad som hände.
Det är dilitium.
- Är nåt på tok? - Nej. Kristallerna är perfekta.
Det skulle inte vara svårt att få igång det.
- Vad är det? - Det är nån här.
- Det fanns inga livstecken, sa du? - Det stämmer.
Om du försöker skrämma mig uppskattar jag det men...
Tucker anropar Archer. Vi är inte ensamma här.
Vi kommer.
Det finns ett utrymme bakom skottet.
- Varför syntes inget på sensorerna? - Det finns ett dämpningsfält här.
- Vad alstrar det? - Jag ser en kraftkälla, men inte var.
Då letar vi reda på den.
Hej.
Ursäkta. Det är ingen fara. Jag ska inte göra dig illa.
Hallå där! T'Pol!
Vi var på väg från vår koloni i Kotara Barath. Vi blev angripna här.
- Av vilka? - Vi vet inte. De öppnade eld.
Vi bär inte stora vapen. Vi försökte bara försvara oss.
Kapten lyckades kraschlanda. Det är ett under att vi lever.
- Skickade ni inte en nödsignal? - Kaparna skulle ha upptäckt oss.
- Därför la ni ut dämpningsfältet? - Vi var rädda att de skulle komma.
- Hur länge har ni varit här? - Nästan tre år.
- Ni har gjort er hemmastadda här. - Vi hade inget val.
Det har ni nu. Vårt skepp är stort. Vi kan flyga hem er.
Ni är väldigt generös men vår värld ligger en årsresa bort.
- Vi kan inte lämna er kvar här. - Vi har gjort oss hemmastadda.
- I vilket skick är motorerna? - De har stora reserver antimateria.
- Vi kan säkert reparera det. - Vi har försökt, tro mig.
Vi har resurser som ni kanske saknar. Det är värt ett försök.
Tack, kapten.
Du skrämde mig. För andra gången på en dag.
Säger du aldrig nåt? Men du kanske inte kan prata.
I så fall ber jag om ursäkt.
Ta inte i det!
Strömmen har letts till vår bostad genom det reläet. Det är farligt.
- Bra att du äntligen pratar! Tack. - Ingen orsak.
Vet du... mycket om rymdskeppets system?
Pappa är maskintekniker. Han har lärt mig hur det fungerar.
Stanna, då. Du kan varna mig när jag inte kan hålla fingrarna i styr.
Han är upptagen. Stör honom inte, Liana.
- Det gör inget. - Min dotter har andra plikter.
Reläerna är korskopplade.
Liana och hennes far ledde om strömmen.
Ser du? De har använt en shunt från styrningen till airponics.
- Jag ska koppla om bryggsystemen. - Jag ber Liana hjälpa dig.
- Behövs inte. - Det går fortare.
Hon kan systemen. Hon hindrade mig från att bli levande stekt.
- Då kanske hon kan hjälpa dig. - Vad menar du?
Det låter som om du uppskattade hennes tekniska kunnande.
Hon är väldigt kompetent.
Det var ingenjören på det xyrilliska skeppet också.
Förra gången du hittade nån så kompetent-
- gjorde du henne med barn.
- Stör jag? - Inte alls.
Vi diskuterade bara kommendör Tuckers förra... reparation.
- Ni kanske vill ha nåt att äta? - Nej, tack.
Jag ska ta bort strömshuntarna på bryggan.
- Är du hungrig? - Tack.
- Det smakar utsökt. Vad är det? - Lorella.
Vi odlar det i airponics- avdelningen. Inget växer utomhus.
Det är fantastiskt att ni lyckats överleva här.
- Varför känns det som på zoo? - Förlåt.
För all del. Jag önskar att fler kvinnor brydde sig om mig.
- Känner du många kvinnor? - En tredjedel av besättningen.
- Och på... Vad hette planeten? - Jorden.
Jag har kvinnliga vänner där men ingen särskild.
Inte nu längre.
- Och din värld? Kantare? - Vad då?
När motorerna är lagade reser ni tillbaka. Du längtar väl dit?
- Jag har hört att det går bra? - Ja.
Det finns en annan sak ni kanske kan hjälpa oss med.
- Datorkärnan? - Den styr alla viktiga funktioner.
Miljösystem, huvudström. Den håller oss vid liv.
- Det här är optronikreläer... - De börjar förfalla.
Jag har gjort nåt liknande... på ett xyrillianskt skepp.
- Då kan du reparera det? - Jag behöver några diagnosverktyg.
Följ med, vet jag. Jag kan bjuda dig på lunch.
- Vi har mycket att göra. - Ni har suttit här i tre år.
- Lite miljöombyte kan inte skada. - Det får bli en annan gång.
Okej. Jag är tillbaka innan du vet ordet av.
- Varför får jag inte gå? - Du vet varför.
- Jag vill träffa några av dem. - Du har träffat tillräckligt många.
De är snälla, de vill hjälpa oss. Jag lovar att inte säga nåt.
- Motorerna träffades här. - Skadorna är omfattande.
Efter nerslaget. Inga brännmärken. Inga tecken på strid.
- Kanske ett okänt vapen. - Det kan tänkas.
De skickade inte nödsignal för det kunde avslöja deras position.
- Du tror inte på det heller? - Det kraschade för tre år sen.
Angriparen måste vara bort nu. Varför gömmer de sig fortfarande?
Att de är skygga betyder inte att de sysslar med nåt skumt.
- Och airponics-avdelningen... - Den räcker inte för att föda alla.
Hur överlever de? Det går inte ihop.
- Har vi kvar deras datamodul? - Den är i rymdkapsel 1.
Låt Hoshi ladda ner den. Meddela mig om hon hittar nåt.
- Hur många finns det på ert skepp? - 83.
- Är alla människor? - Nästan. T'Pol är vulcan.
Dr Phlox är från planeten Denobula.
Jag kan inte förbise honom. Och så Porthos. Kapten Archers hund.
- Hund? - Ni har väl inget ord för det.
Ett däggdjur. Fyra ben, stora öron, ganska söt.
- Vad gör han? - Inte mycket. Kaptenens kelgris.
- Får vi se den? - Hoppas du har tid över för mig.
- Vet inte, jag får mycket att göra. - Berätta om Kantare.
- Berätta var ni har varit istället. - Vi har precis börjat.
- Vilken är er nästa anhalt? - Ingen aning. Det är det som är kul.
- Vilken planet tyckte du bäst om? - Om jag måste välja nu? Den här.
- Archer anropar Tucker. - Tucker här.
Kan du komma till mitt rum?
Kan du ledsaga damen vidare? Vi ses i mässen.
Jag har hört att du har tillbringat mycket tid med Liana.
Har T'Pol sagt nåt? Jag har uppfört mig som en gentleman.
Det tror jag säkert. Det här har inget med det att göra.
Vi undrade om hon eller nån av de andra betett sig underligt.
Underligt? Vad är det frågan om?
Hoshi har tolkat datamodulen. Vi vet vad som hände före kraschen.
- Det har de redan berättat. - Enligt den blev de inte angripna.
- Det skedde en olycka ombord. - Vad för olycka?
Det verkar som ett ödesdigert fel inträffade.
Trycket sjönk snabbt och skeppet störtade.
- Modulen kan ha skadats. - Det är inte bara datamodulen.
Kapten bad mig att göra några detaljerade avläsningar.
Rosten på skrovplåtarna tyder på...
...att skeppet legat där mycket längre.
- Det störtade för nästan 22 år sen. - Det kan inte stämma.
Kolla avläsningarna själv.
Varför sa inte Liana det?
Och de skickade iväg ett antal flyktkapslar före kraschen.
Malcolm hittade en i omlopp. Vi ska ta ombord den.
Det är visst någons sista viloplats. Varför vill ni öppna den?
Jag vet inte riktigt.
Ni behöver nog inte mina tjänster.
Det är Shilat. Jag såg honom på skeppet för en timme sen... vid liv.
Vaniljglass?
- Finns det olika sorter? - Hundra. Jag gillar Rocky Road.
- Låter hemskt. Varför kallas den så? - Det har jag inte tänkt på.
Kanske för att den innehåller nötter och marshmallows.
- Marshmallows? - Små... De är gjorda av socker.
Jag vet inte riktigt vad det är. Hur som helst...
- Njöt du av rundturen? - Ja, jag tyckte bäst om sjukhytten.
Jag fick mata dr Phlox fladdermus.
Han bjöd på lunch. Jag visste inte att du skulle vara borta så länge.
Förlåt mig... Det var nåt viktigt som kom emellan.
- Vad är det? - Liana...
- Hur länge har ni varit här? - Det sa kapten Kuulan.
- Jag vill att du säger det. - Varför?
Våra avläsningar visar att ni kraschade för 22 år sen.
- De måste vara fel. - Jag sa det.
Jag sa att ni inte hade orsak att ljuga. Har ni det?
- Vi hittade en av era flyktkapslar. - Jag måste nog gå nu.
- Visa mig tillbaka! - Det fanns ett lik i den.
- Det var Shilat. Kan du förklara? - Nej.
- Berätta vad det är. - Tyvärr kan jag inte det.
- Behöver du hjälp? - Inte alls.
- Reparerar du optronikreläerna? - Jag har gjort vad jag kan nu.
Jag måste återvända till Enterprise och analysera data.
- Behöver du hjälp? - Jag måste kontakta mitt skepp.
- På grund av det du hittat? - Jag förstår inte.
Du letade där du inte borde ha letat.
- Leta reda på T'Pol. - Det är bättre om vi håller ihop.
- Ni är inte i fara här. - Vad är det ni döljer för oss?
- Laga våra system och åk. - Vill du verkligen det?
Hur gammal var du då ni kraschade? Minns du hur det ser ut hemma?
- Det här är mitt hem. - Liana...
- Jag har inte talat om nåt! - Nej, det har hon inte.
- Men vi måste få några svar. - Vi är inte skyldiga er några svar.
Ta ifrån dem vapnen!
- Låt dem åka! Du ville ju det. - När reparationerna är klara.
Stoppa honom! Han lyssnar på dig.
- Återvänd till ert skepp. - Inte utan mitt manskap.
Det här är ingen förhandling.
Liana...
Sätt igång och jobba!
- Var är T'Pol? - Oroa dig inte för henne.
- Du klarar det själv. - Inte förrän jag sett henne.
Gör som jag säger! Annars får du aldrig se henne.
Skulle du verkligen döda oss för att få den reparerad?
- Du skulle inte förstå. - Jag struntar i er hemlighet.
Om ni varit här tre eller 30 år. Men du måste tänka på Liana.
- Vi kan hjälpa er att få hem henne. - Laga reläerna, bara.
- Du vet inte hur man får vänner! - Jag behöver inte fler vänner.
Jag tror inte på att han gör det för mig längre.
- Tack vare din far lever vi. - Han borde ha talat sanning ändå.
- Han kan göra vad han vill. - Du skulle inte ha besökt skeppet.
- Tror du att det är mitt fel? - Jag såg dig titta på teknikern.
- Jag sa inget, jag lovar. - När de har rest blir allt bra igen.
Vi landar skytteln i bergen söder om deras skepp.
Deras dämpningsfält bör göra dem blinda.
- Vi kan inte använda transportören. - Vi använder flyktkapselportarna.
- Vi kommer nära maskinrummet. - Och kanske T'Pol och Tucker.
Snyggt trick. Du bevakar mig med vapen i hand...
...medan ditt lik ligger i Enterprise. Vad är ditt extranummer?
- Kan du vänta utanför? - Jag får inte lämna honom.
De gör som jag säger.
- Säg åt honom att släppa mig, då. - Om jag ändå kunde det!
Du kanske kan tala om hur jag kan bevakas av en död.
Kan man säga en lögn så många gånger att man börjar tro på den?
Det kan man. Det förstod jag inte förrän du kom hit.
Minns du när du sa att du trodde att vi var spöken?
På ett sätt... hade du rätt.
Bana dig väg på babords sida. Anropa oss om du stöter på T'Pol.
Ajaj, sir.
Det är därför din pappa måste hålla igång det här.
Du kan stoppa det här!
- Är du oskadd? - Ja.
Du måste få ut dem ur skeppet.
Om du inte gör det kan mina vänner dö. Jag ber dig!
- Vad hände med er besättning? - De är försvunna.
- Er verkliga besättning. - Tycktes de inte verkliga?
Jag skapade dem. Det var inte lätt. Det tog lång tid.
Man kunde röra vid dem. De kunde locka en till skratt.
De var hologram.
De var våra vänner, våra anhöriga i över 20 år!
De är de enda jag känt utom min far... tills ni kom.
Men förebilderna till dem? Skeppets besättning, var är de?
Jag begravde de jag hittade i bergen efter kraschen.
- Jag dödade dem! - Det är inte sant.
Du minns inte, du var bara ett barn.
Vi var på väg hem, som Kuulan sa. Men vi blev inte angripna.
En jonstorm överbelastade plasma- kretsarna. Jag var chefstekniker.
Jag ansvarade för reparationerna. Men det var värre än jag trott.
Läckande plasma brände genom skrovet.
Vi förlorade atmosfär och kapten Kuulan satte kurs hit.
- Ni verkar ha gjort vad ni kunde. - De är döda. Jag gjorde inte nog.
- Det var mitt fel att de dog. - Nej. Det var mitt beslut!
Hon var i vårt rum på lägsta däck och skulle inte ha överlevt.
- Jag gick för att hämta henne. - Som vilken far som helst.
Jag lämnade min post! Läckan växte, det blev en explosion.
Halva besättningen dog omedelbart, inklusive min fru.
En del tog sig fram till flyktkapslarna men...
Jag kan inte föreställa mig hur det kändes att fatta ett sånt beslut.
Men det var för längesen. Ni måste tänka på er dotter nu.
Tror ni att jag gjort det här för att försvinna in i en fantasi?
I två år försökte jag reparera skeppet.
Och jag såg min dotter växa upp... ensam.
Jag beslöt mig för att återuppväcka dem.
Hennes mamma först. Sen Kapten Kuulan och de andra.
Jag gjorde vad jag kunde för att återställa det förflutna.
- Hon förtjänar mer. - Hon har fått vad hon behöver.
Och när ni är borta? Ska hon få begrava er i bergen-
- och leva resten av livet med varelserna ni skapat?
Om reläerna går sönder blir hon verkligen ensam.
Hon är min dotter. Det angår inte er.
Tänk om hon blir skadad. Vad gör ni då?
- Programmerar en hologramläkare? - Vi har lyckats överleva!
Det må så vara.
Fråga Liana om det räcker för henne att överleva.
Är du oskadd?
Vi avslutar arbetet med de holografiska systemen om ni vill.
Men ni bör vara säkra på att det är all hjälp ni behöver av oss.
Kom in!
- Välkommen ombord! - Tack, kapten.
- Ni har ett fint skepp. - Tack, vi är stolta över henne.
- Får jag sätta mig? - Visst.
Jag har inte varit i rymden på länge. Det känns underligt.
Bra. Bara lite underligt.
- Får jag bjuda på nåt? Lite te? - Det är bra.
Nej, det är det inte. Er tekniker är väldigt frispråkig.
Så kan man uttrycka det.
Jag har aldrig haft hemligheter för min dotter.
Hon vet att det finns mer att se bortom vår lilla... oas.
Men hon har aldrig talat om att lämna den. Aldrig!
Er tekniker tycker att vi ska packa och resa.
22 år, kapten. Jag har bott här i 22 år.
Skeppet kanske inte framstår som annat än reservdelar för er...
...men för mig är det hemma.
Jag vill inte resa. Jag är lycklig här.
Jag har det bekvämt.
Men mr Tucker vill få mig att tycka att jag är självisk.
Han säger att jag borde resa, att Liana förtjänar mer.
Det kanske är dags att jag slutar frukta förändringar.
Hjälper ni mig att ta med min dotter hem?
Vi stannar tills ert skepp är flygfärdigt.
Tack, men vi behöver bara de här komponenterna.
Jag har min egen besättning. En del är hyggliga tekniker.
Hur går det?
Vi ska börja ställa in antimateriainjektorn.
Det gick snabbt.
- Vad är det? - En proteinomsekventierare.
Du måste bli trött på att jämt äta samma mat.
Jag har programmerat den att göra glass.
- Bara fem smaker, men goda. - Rocky Road?
Du trodde väl inte jag skulle skicka iväg dig utan den?
Tack.
Ska vi inte stanna lite längre och hjälpa till?
- Ni har många platser att besöka. - Det har du också.
- Vi kanske ses därute. - Det skulle jag vilja.